2 610 üzenetHozzászólás a(z) Juli bejegyzéshez Válasz megszakítása |
Sajtófigyelő
2023.11.21. A pályakezdő pedagógusok mellett áll Balatoni Katalin Maga is átélte, milyen érzés kezdő pedagógusnak lenni, ezért jól ismeri a pálya nehézségeit – jelentette ki a lapunknak adott interjúban Balatoni Katalin, a Belügyminisztérium köznevel... (Forrás: Magyar Nemzet) --
2023.11.21. Plakátkampányt indít a kormány az iskolákban A védelem online is megillet! Kérdezz, szólj, jelezz! - ezek a legfontosabb üzenetei azoknak az iskolai plakátoknak, amelyeket a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (NMHH) jogsegélyszolg... (Forrás: Eduline) --
2023.11.21. Státusztörvény: nem taníthatnak óraadóként tovább a felmondó pedagógusok? Szeptember 29-ig kellett nyilatkozniuk a pedagógusoknak, hogy elfogadják-e a státusztörvény alapján írt munkaszerződésüket. Rétvári Bence államtitkár úgy nyilatkozott, hogy 1205 pedagó... (Forrás: Eduline) --
2023.07.17. Oszkó Péter: Nagyon nagy bajban vagyunk, ha saját pedagógusaink bérét sem tudjuk kifizetni ZÁMOMRA A LEGBOSSZANTÓBB ÁLLÍTÁS, HOGY A SAJÁT OKTATÁSI RENDSZERÜNK FOLYAMATOS MŰKÖDÉSI KÖLTSÉGÉNEK FINANSZÍROZÁSÁHOZ UNIÓS ADÓFIZETŐK PÉNZÉRE VAN SZÜKSÉGÜNK, miközben vannak... (Forrás: Index) --
2023.07.15. Ilyen se volt még: 171 oktató állt ki a Zeneakadémia autonómiájáért Alulírott előadó- és alkotóművészek, kutatók és zenepedagógusok, mint a Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem oktatói az alábbi közleményt kívánjuk a közvélemény és a fenntartó Kultur... (Forrás: Index) --
2023.07.15. „Egy mérhetetlenül szelektív törzsi társadalom öngyilkos reflexiója saját magára” – Lannert Judit oktatáskutató a státusztörvényről Miért beszél mindenki tanárhiányról, amikor átlagosan tíz általános iskolás gyerek jut egy pedagógusra? Mi a tanárok és mi a megrendelő, a lakosság felelőssége a magyar oktatás szétes... (Forrás: szabadeuropa.hu) Címkék
agresszió
civilek
család
digitális nemzedék
együttműködés
erkölcs
esélyegyenlőség
esélyek
felelősség
film
filmklub
generációk
gyerekek
gyermekvédelem
hátrányos helyzet
IKT
integráció
irodalmi mű feldolgozása
iskola
iskola és társadalom
kapcsolatok
kommunikáció
konferencia
konfliktuskezelés
kreativitás
kutatás
könyvajánló
közösség
módszerek
OFOE
oktatás
oktatáspolitika
osztályfőnöki szerep
pedagógia
pedagógus
pedagógusok
pályázat
rendezvény
szabályok
szakmai szervezet
szülő
szülők
tanulás
tanár-diák kapcsolat
tehetséggondozás
társadalom
történelem
verseny
virtuális kongresszus
ünnep |
|
Kedves Zsuzsi
Momentán nincs gyermekcsoportom, de néhány éve állami gondoskodásban élő gyermekekkel is dolgoztam évekig, előtte meg gimnazistákkal. Mindettől függetlenül úgy látom, hogy nem csak a gyerekek változnak az utóbbi években (ahogy az azelőttiekben is), hanem a körülöttünk lévő világ is. Most csak két fontos tendenciára utalok: az egyik az információval kapcsolatos világfelfordulás, ami egyre tarthatatlanabb, mondhatni nevetségesebb helyzetbe hozza a ma iskoláját, s az azt képviselő tanárokat, és ezt nagyon érzik a diákok, a másik pedig az az értékválság, ami átlengi a társadalmunkat, a képmutatás és a szemforgatás, ami egy rémületes és elfogadhatatlan képet fest a gyermekek elé.
Látod, Péter, éppen erről van szó. Én sem gondolom,hogy a csak a gyerekek változtak meg, de a világ, a felnőtt környezet is egészen más lett. Minden és mindenki rohan, bizonytalan, szorongó, és nagyon nehéz orientálni a gyerekeket olyan pedagógusoknak (és szülőknek), akik maguk sem érzik magukat biztonságban. Persze, nem normális, hogy nincs idő(nk) nyugodt beszélgetésre, a gyerekek szükséglete iránti igazi figyelemre, miközben (legalább is nekem) ezért is állandó lelkiismeretfurdalásom van. Azt hiszem, valamennyien (sajnos a gyerekeink is) ennek a keserű levét isszuk. Talán ha mindenki a saját kompetenciakörében próbálkozna… De szerinted ez elég
A gyerekeink mégiscsak most élik visszahozhatatlan gyerekkorukat, diákéveiket, és amit most nem kapnak meg, az már nem pótolható. A régi rutinok (még a jók, demokratikus és gyerekköpontúak sem) működnek már igazán. Te képes vagy őket még a valóságban működtetni
Kedves Zsuzsi
Igen, talán ez a kulcsmondat, hogy mindenki a saját kompetenciakörében próbálkozzon, vagy másképpen fogalmazva: próbáld meg legalább saját magadat megváltani, mielőtt másokkal próbálkozol
Mert megbízhat-e egy gyermek bennem, ha azt látja, hogy saját magamat sem tudom irányítani
Vajon gondozom-e magamat az elvárható szinten
Azt eszem-e, amire igazán szükségem van, mozgok-e annyit, ami karbantartja a testemet, kihajítottam-e a TV-t a nappaliból, úgy élem-e az életemet, ahogy az nekem jó, vagy pusztán megszokások, sugallmazások szerint. A gyerekek, fiatalok semmit nem értékelnek többre, mint a kongruenciát. Ha mélyen belegondolunk, akkor leginkább azt kívánjuk nekik, hogy legyenek boldogságra képes felnőttek, de ezt nem lehet tanítani, csak mutatni, vagyis a legfontosabb feladatom, hogy boldog emberként legyek jelen az életükben, mert ahogy Burckhard Ergzsébet mondta: A gyereket nem lehet nevelni …, a gyerek nevelődik. Szeretettel
Péter
Kedves Péter
Hogy legyünk kongruensek (hitelesek, önmagunkkal azonosak) az még rendben lenne. De hogyan produkáljuk at, hogy „boldog emberekként legyünk jelen az életükben”
Ez jó lenne, de nem működik. A mi életünk is tele van gonddal, problémával, a pedagógusoké is. Legfeljebb annyi várható, hogy míg a gyerekekkel együtt vagyunk, emelkedjünk felül ezeken, és koncentráljunk a ránk bízottakra. Ez még esetleg megy. A gyerek valóban „nevelődik”, sajna nem csak általunk. Szerintem, ha az iskola jól teszi a dolgát, labdába rug a gyerek szocializációjában. Persze ez a „rugás” olykor sorsdöntő is lehet. A TV kihajítása pedig nem célszerű, inkább szelektálni kellene megtanulni és tanítnai. Nem is szólva az internetről, amely egyszerre „átok meg áldás”. Barátsággal Zsuzsi
Kedves Zsuzsi
Azt hiszem a lényegnél vagyunk, és nagyjából itt is szoktunk elakadni. Azért próbálkozom. A boldogság belülről jön, nem kívülről. Mindannyiunknak vannak gondjai és problémái, és mégis vannak köztünk olyanok, akik képesek a boldogra, és vannak akik nem. És ha lennének olyanok mégis, akiknek nincsenek gondjaik és problémáik, azok között is számos boldogtalant találhatunk. Vagyis továbbra is azt állítom, hogy alapvetően mégis ez az elsődleges feladat mindannyiunk számára: addig tologatni a „berendezési tárgyainkat”, amíg egy harmónikus otthonná nem válik a belső terünk, aztán jöhet minden más. A gyerekek egyébként csukott szájon keresztül is felismerik az összeszorított fogat, kár kísérletezni. Ami meg a TV-t illeti, azt írtam, hogy a nappaliból kell kihajítani, s ezzel azt akartam mondani, hogy a szelektálás legfontosabb lépését így tehetjük meg. A nappali ugyanis diskurálásra való, interaktív közösségi életre, és nem egy agyelszívó csőre való individuális rácsatlakozásra. Úgy gondolom, hogy az TV-is, meg az internet is áldás, az életmódunk lehet átok. Szeretettel
Péter
Kedves Péter
Kicsit sok volt a hajtás az utóbbi héten, ezért nem válaszoltam. Kapóra jött az az írás, ami megjelent most a honlapon (Papp Sándor). Főleg az a része, amely az elszemélytelenedésről szól. Mintha a jelenlegi követelmények, élettempó stb. nem segítene abban, hogy ha nem is boldog, de legalábbis kiegyensúlyozott életet éljünk. Az iskoláskorú gyerekek körül egyre több a széthullott család, a pedagógusok általában örülnek hogy élnek… Olyan gyönyörű, amiket Te képviselsz, de a „való világ” nem kedvez a megvalósításnak. Vagy túl pesszimista vagyok
Közvetlen környezetem nem tart annak. Kicsit keserű vagyok olykor, pedig szeretnék én is derüt árasztani, hidd el. Őszinte barátsággal Zsuzsi
Kedves Zsuzsi
Megértem, amit írsz, és szörnyen sajnálnám, ha úgy tűnne, helyetted szeretnék optimista lenni. Tudod, a boldogságra való képesség nem helyzet, hanem attitűd függő dolog. Az az tapasztalatom, hogy sokkal többet változtathatnánk a dolgainkon, semmint azt tesszük, mert szentül meg vagyünk győződve arról, hogy a korlátaink le vannak betonozva. Ezt sugallja a környezetünk is, de mi ennél sokkal erősebben kiáltjuk magunknak, mert ez aztán fölment sokminden alól. Az a tapasztalatom, hogy ha sikerül valakiket rávenni arra, hogy képesek legyenek (hihetetlen bátorság kell hozzá) ránézni a valódi életükre, és béklyózatlan gondolatokkal megtervezni egy újat, akkor a legnagyobb döbbenet a szabadság élményét övezi. És ne csak nagy dolgokra gondolj, sőt elsősorban is ne arra. A napi életvezetésben a rendszeres testmozgástól, az étkezési szokásokon keresztül, a feltöltődés apró napi trükkjeire. Szörnyű és nagyszerű, de ki kell mondani: felelősek vagyunk a magunk boldogtalanságáért. Szeretettel
Péter
Kedves kollégák![](exclamation.gif)
Mi a helyes formátum, hol van ez szabályozva (ha van egyáltalán)
Szakközépiskoláról van szó.
Lehet, hogy buta a kérdés amit felteszek, de nekünk most ez okoz gondot.
Van-e valamilyen meghatározott formátuma a tanuló dokumentumaira (bizonyítvány, törzslap) kerülő törzsszámnak. A törzslapszám utáni évszámon van a vita, ugyanis van olyan vezetőnk aki azt állítja, hogy oda az aktuális évszám kell, hogy kerüljön, mások szerint pedig a 4-5 évfolyamon keresztül a beiratkozás éve, és így nem változik a törzsszám sem. Volt rá példa, hogy egy osztálynyi bizonyítványt irattak újra, a következő évben pedig azt kérik, amit előtte nem fogadtak el. Szóval tudnátok nekünk segíteni
Zsuzsa
Kedves Zsuzsa
Utána néztünk, egy napon belül fog menni a pontos válasz. Üdvözlettel Juli
Kedves Zsuzsa![](exclamation.gif)
A törzslapszám utáni évszám mindig a beiratkozás éve, mivel abban az évben nyitottuk meg a törzslapot. Konkrétan: Kis Pista 2004-ben iratkozott be, kezdte el a 9. osztályt. A 2004-ben megnyitott anyakönyv mondjuk 8.lapján van. Tehát a törzslapszáma 8/2004. A naplóban a sorszáma 9.-ben az is 8. Lehet hogy 10-re kibukik előle 2 tanuló, tehát a NAPLÓBAN a sorszáma 6. lesz, de az anyakönyvben ugyanazon a lapon marad, tehát VÉGIG a törzslapszáma 8/2004 lesz, de a naplósorszáma akár minden évben lehet más. Nem tudom elég világos voltam-e, de ha gond van, akár telefonon is elmondom.Tel.:30/507 1865 Üdv Márta
Kedves Kollégák
Érdemes a Tanácsadó rovatban ránézni a legutolsó kérdésre, és az arra adott válaszra. Nagyon izgalmas
Csak véletlenül nyitottam ki, és mellbe vert maga a probléma. A szülők gyakran tehetetlenek. Az én lányom még csak 15 éves, de biztosan belepusztulnék, ha 18 éves korába oda jutnánk, ahogyan a történetből megismert család![](exclamation.gif)
![](exclamation.gif)
Közben már, mióta nem jártam itt egészen sok minden történt ebben a rovatban. Néhány napig nem tudtam ránézni erre a portálra. Na sebaj
Nem szeretném Pétert reagálás nélkül hagyni. (Nehezen viselem el, hogy ne az enyém legyen az utolsó szó. Nálam ez is része a „boldogságnak”, legalább is a jó közérzetnek
)
(folytatás)
Persze, hogy rajtunk is áll,mennyire vagyunk boldogok, de azért a körülmények is befolyásolnak. És a körülményeket mi csak részben vagyunk képesek befolyásolni. Legfeljebb megpróbálunk nem csupán a gondokra koncentrálni. Szerintem szakmai tudás kérdése, hogy a gyerekekkel foglalkozva mennyire vagyunk képesek felülkerekedni a saját problémáinkon. Igazad van a helyes étrend, testmozgás, egészséges életvitel stb. kérdésekben, de egy túlterhelt ember (és sokan, pedagógusok sajnos elég hajszoltak vagyunk) nehezen szakít még erre is időt. Nekem egyszerűen nem marad egy fikarcnyi energiám sem ahhoz, hogy sajátmagammal foglalkozzam. Persze már az is gyógyítólag hat rám, hogy ezeket a dolgokat kibeszélhetem (pontosabban kiírhatom magamból), például itt. Ennek is van némi mentálhigiénés funkciója. Azért szeretem, amiket írsz, és kimondottan jól esik replikázni. Barátsággal Zsu
Szóval, kedves PÉTER
Kedves Zsuzsi
Azt írod, hogy nehezen szakítasz időt a magaddal való törődésre. Sokszor hallom ezt. Van azonban egy jó hírem, ha törődsz magaddal, az nem időt vesz el, hanem időt csinál. Effektívebb leszel, jobban, könnyebben mennek a dolgaid, azaz többszörösen megtérül a befektetett idő. Van azonban egy rossz hírem is. Ez csak akkor derül ki, amikor csinálod, és ráadásul nem is másnap, hanem csak hetek múlva(ez azért jó hír, hiszen ez nem olyan sok idő). Addig tényleg még egy kolonc, amit cipelni kell.
Péter
Szeretettel
Kedves Péter
Mint mindig, most is igazad van. Persze az elmélet és a gyakorlat nem mindig vág egybe. Hiába tudom, hogy a magamra fordított idő megtérül, erőt ad a feltöltődés, energiám elég kevés marad arra, hogy éljek ezzel a potenciális lehetőséggel. Azért, ígérem, a nyár folyamán próbálkozom majd, hogy a következő évet megújultan indíthassam el. Neked is kívánok nagyon jó pihenést, kikapcsolódást, további derüt, optimizmust és minden egyebet, amit csak kívánsz. Jól esett „beszélgetni”![](exclamation.gif)
![](exclamation.gif)
![](exclamation.gif)
Barátsággal Zsuzsi